Britiske paier er verdensberømte.
I fjor produserte Farley's Foods fem millioner stykker.
Fyllet passer for enhver smak. Men det er ikke nok for herr Farley.
Han vil doble produksjonen. Fabrikken har fått nytt tilbygg.
Og denne uken ble det innviet.
Mine venner! Jeg håper jeg kan kalle dere mine venner.
Når alt kommer til alt, betaler jeg lønnen deres.
I 1935 solgte vi flere paier-
- enn noensinne før.
Likevel er det personer blant dere, politisk motiverte,-
- som fremdeles hevder at dere ikke har det bra.
Ikke hør på dem!
Men nå går vi videre til hyggeligere temaer.
Nok en gang står jeg foran dere-
- for å åpne enda et tilbygg-
- til vårt storartede firma.
Joanna!
- Hvorfor ringte du ikke i går? - Du må ikke komme hit.
Det er ikke bra.
Jeg er blitt oppsagt.
- Av far? - Ikke personlig, men ja.
Han har fått vite om oss.
Jeg må gå.
Herregud.
Jeg ser på det som et partnerskap. Et partnerskap mellom Farley-familien-
- og oss vanlige dødelige i statsforvaltningen.
- Det finnes andre jobber, Herbert. - Ikke med din fars dårlige attest.
- Jeg har lyst til å drepe ham! - Sånt snakk hjelper ingenting.
Det er med den største fornøyelse-
- at jeg erklærer den nye fløyen åpnet.
- Søren! - "Nå har du sjansen"...
"Nå har du sjansen til å investere i et par spesiallagde, ekte lærsko."
"Returner kortet, så får du besøk av vår representant."
Sko laget etter mål. Prisen er slett ikke urimelig.
De leverer vel ikke skrivemaskiner etter mål også?
Helt siden påske har jeg bedt mr Poirot som en ny skrivemaskin.
Mr Poirot er ikke gjerrig, men forsiktig.
Skrivemaskinen sto her. Noen hadde satt den igjen.
Så praktisk.
- Hvem er Benedict Farley? - Jeg aner ikke.
- Er det ikke han med paiene? - Paiene?
"Beste herre. Mr Benedict Farley vil be deg om et råd."
"Han foreslår et møte på adressen over kl 21.30 i morgen kveld."
"Ærbødigst, Hugo Cornworthy, sekretær. PS. Ta med dette brevet."
Gjenta det, er du snill.
- "Beste herre"... - Bare det siste.
"PS. Ta med dette brevet."
Hvorfor?
Hvorfor, Hastings?
- For et interessant brev. - Jeg syntes det var kjedelig.
Miss Lemon sier at han lager paier.
Lager paier? Å si at Benedict Farley lager paier-
- er som å si at Wagner skrev sekstendelsnoter.
- Er paiene gode? - Nei, grusomme. Men de er mange.
Kilden til Benedict Farleys formue, formoder jeg.
Og der lager han pølser, paier og skinker.
Praktisk å bo over fabrikken.
Herfra kan han holde sine ansatte under oppsikt.
Synd at det ikke forbedrer kvaliteten på hans såkalte lekkerbiskener.
- God kveld. - God kveld, sir.
Monsieur Poirot og kaptein Hastings. Vi skal treffe mr Farley.
- Jeg skulle bare slippe inn én. - Hør her...
Jeg fikk uttrykkelig beskjed om det. Jeg beklager.
- Dette er ytterst ubeleilig. - Du skulle ha med deg et brev.
Å, ja.
Takk, sir.
Kom inn.
Herren du venter, sir.
Så... Du er Hercule Poirot.
- Monsieur. - Sett deg.
Sett deg!
Merci...monsieur.
Hva er det du ønsker å rådføre deg med meg om, monsieur Farley?
Jeg har den samme drømmen, natt etter natt.
Jeg sitter i rommet ved siden av dette.
Jeg sitter ved skrivebordet og skriver.
Det er en klokke der inne.
Jeg ser opp på den og ser tiden.
Klokken viser alltid 28 minutter over 12,-
- alltid samme tid.
Når jeg ser hva klokken er, vet jeg at jeg må gjøre det.
28 minutter over 12-
- åpner jeg den andre skuffet ovenfra til høyre på skrivebordet.
Jeg tar fram en revolver, jeg lader den-
- og går bort til vinduet.
Og så?
Jeg skyter meg.
Jeg løfter våpenet til hodet-
- og skyter meg.
Hva sier du til det?
Jeg har allerede konsultert en spesialist på Harley Street.
- Hva sa spesialisten? - Han var helt latterlig.
Han påsto at livet mitt er så uutholdelig at jeg vil ende det.
Hvorfor skulle jeg ønske å ta mitt liv? Jeg er rik og har alt jeg vil ha.
Jeg er en lykkelig mann.
Hvor kommer jeg inn i bildet?
La oss si at noen vil drepe meg. Kunne de gjort det på denne måten?
Hypnose, mener du?
Nå forstår du hvor jeg vil.
- Hvem mistenker du vil drepe deg? - Ingen. Overhodet ingen.
- Så du har ingen spesiell i tankene? - Absolutt ikke.
Jeg vil gjerne se stedet dramaet utspiller seg. Skrivebordet, klokken...
- Det er ikke noe å se der inne. - Jeg vil likevel se det.
Jeg vil bare ha din oppfatning.
Jeg kan ikke ha noen oppfatning med så lite å gå på.
Du har fått fakta, men kan ikke trekke en konklusjon.
Du kan sende regning.
Det skal jeg gjøre.
Vent.
Jeg vil ha brevet.
- Brevet fra sekretæren? - Ja.
Takk.
Jeg beklager så mye! Jeg har gjort en feil.
Brevet du fikk, var fra verten min.
Dette er brevet ditt.
Du må passe på hva du gjør!
Au revoir, monsieur.
Hvordan gikk det?
Ikke så bra.
Det er noe galt i det huset. Noe virkelig galt.
Og jeg har ikke den fjerneste anelse om hva det er.
Dokumentene skal være på Leadenhall Street senest klokken ett.
Av sted med deg. Løp!
Unnskyld, sir. Mr Cornworthy sa at du kanskje hadde tid til oss.
Hva skal dette bety? Han sa klokken tolv.
Han er en travel mann. Nå setter vi oss...
...og slapper av.
Mr Cornworthy.
- Mr Tremlett! Er dere her ennå? - Vi har sittet her over en time.
Jeg skal se hva han holder på med.
Han må undertegne disse likevel.
- Maken til frekkhet. - Han tar imot oss nå.
Herregud!
For Guds skyld! Ring politiet!
- Jeg holder ikke ut med den maskinen. - Du har aldri klaget før.
- Jeg har klaget i et halvt års tid. - Det har blitt nevnt.
Ikke gå sammen mot meg. Gjør jeg ikke alt for at dere skal være fornøyd?
Jeg vil ikke være fornøyd. Jeg vil bare ha en ny...
Poirot. Avdelingssjef Japp, min gamle venn.
Jeg er i Northway House, Benedict Farleys bolig.
Jeg vil at du skal komme hit. Mr Farley har skutt seg.
- For en besynderlig historie. - Far brydde seg ikke om drømmer.
- Det var det han fortalte meg. - Han nevnte det for meg også.
Det bekymret ham svært. Jeg sa at det var fordøyelsen.
Jeg foreslo at han skulle snakke med dr Stillingfleet.
Han gikk tydeligvis til Harley Street.
Han konsulterte en spesialist. Vet man hvem denne spesialisten var?
Vi visste ikke at han hadde vært hos en lege.
- Nevnte han aldri drømmen sin for deg? - Nei.
- Monsieur Cornworthy? - Han sa ingenting om den.
Jeg skrev brevet til deg, men visste ikke hvorfor han ville treffe deg.
Jeg trodde at det gjaldt et forretningsproblem.
Jeg forstår.
Avdelingssjef Japp. Kan du fortelle hva som skjedde like før Farleys død?
- Mr Farley skulle treffe to ansatte. - De ville danne en fagforening.
Så naivt!
Like før klokken ett gikk mr Cornworthy inn til mr Farley.
Han så ham ikke først.
Så fikk han øye på en sko som stakk fram fra bak skrivebordet.
Og hva skjedde videre?
Jeg løp ut og ba butleren ringe dr Stillingfleet.
Og...det gjorde han.
- Liket lå der. - Takk.
- Når døde han, doktor? - Jeg undersøkte liket kl 13.32.
- Han hadde vært død i minst en time. - Altså ca 12.28, som i drømmen.
- Var det fingeravtrykk på revolveren? - Bare hans egne.
- Fortell om revolveren. - Han hadde den i skrivebordsskuffen.
Mrs Farley bekreftet at den var hans. Døren er den eneste inngangen.
Bortsett fra vinduene.
Jeg har vondt for å tro at noen kom inn denne veien.
Det er et pussig valg av arbeidsrom.
Med den stygge veggen utenfor.
Jeg tror at veggen er viktig.
- På et psykologisk plan? - Kanskje.
"28 minutter over 12"-
- "åpner jeg den andre skuffen ovenfra."
"Jeg tar fram en revolver"-
- "og lader den."
"Jeg går bort til vinduet"-
- "og så"...
"Og så skyter jeg meg."
"Jeg løfter våpenet til hodet"-
- "og skyter meg."
Det virker som om drømmen forutså det som skulle skje.
Alt tyder på at Benedict Farley begikk selvmord.
Det ville ikke vært noen tvil om det ikke var for én ting.
- Brevet som ble skrevet til deg. - Jeg forstår.
Når Hercule Poirot er innblandet, mistenker man straks mord?
Nettopp.
Touché.
God dag, monsieur Poirot.
Skal vi ta en runde?
Hercule Poirot er i hovedsak en fredens mann.
Jeg kan kanskje få stille noen spørsmål isteden.
Visste du at din far hadde et våpen i skrivebordet?
Nei.
Hvor var du og din mor, det vil si din stemor... Det er vel riktig?
Louise er fars andre kone. Hun er 8 år eldre enn meg.
Hvor var du og hun torsdag kveld i forrige uke?
Torsdag... Vi var på teateret og så "Thumbs up".
- Ville ikke din far bli med? - Han gikk aldri på teater.
Far var en høyst utrivelig person.
- Det er en oppriktig påstand. - Jeg sparer deg tid.
Jeg bor her siden jeg ikke har penger til å bo andre steder.
Det finnes en jeg vil gifte meg med. En fattig mann. Far avskjediget ham.
Jeg skal gjøre et godt parti. Det er lett siden jeg arver ham.
Så du arver din fars formue.
Han testamenterte en kvart million til min stemor,-
- og donerte småbeløp, men brorparten går til meg.
Så du forstår, jeg hadde all grunn til å ønske livet av min far.
Jeg ser at du i tillegg har arvet din fars intelligens.
Far var begavet, men noe gikk galt.
Det var ikke noe menneskelighet igjen. Var det noe mer?
Ja.
Hvor dårlig syn hadde din far?
Han så knapt uten briller. Han hadde alltid hatt dårlig syn.
- Men med brillene? - Med dem så han godt.
Si til betjent Bull at det tar lenger tid enn ventet.
Mrs Farley... Det er noe jeg vil spørre deg om.
- Ble din mann noensinne hypnotisert? - Aldri, så vidt jeg vet.
- Var han interessert i sånt? - Nei. Den forferdelige drømmen.
Det er uhyggelig! Å drømme samme grusomme drøm natt etter natt...
Det var som om han ble drevet i døden.
Var det noe som tydet på at din mann vurderte selvmord?
Noen ganger kunne han være underlig.
Far var for glad i seg selv til å begå selvmord.
Så mye vet jeg.
Madame Farley.
Hvor mange par briller hadde din mann?
Det aner jeg ikke. Tre, fire...
Takk.
Kom inn.
Mon dieu! Rommet er virkelig annerledes i dagslys.
Kan jeg stå til tjeneste?
Jeg ser at du har den samme hyggelige utsikten som din salige arbeidsgiver.
På den andre siden av veggen er tåpene-
- som skapte mr Farleys formue.
Det var nok derfor han valgte å ha arbeidsrommet på denne siden av huset.
Hvis veggen kunne snakke, ville den fortalt oss noe.
Monsieur Cornworthy. Da jeg kom hit torsdag kveld,-
- ble jeg ikke vist til mr Farleys kontor.
Jeg ble bedt om å si til Holmes at han skulle vise deg hit inn.
Jeg stilte aldri spørsmål ved mr Farleys instrukser.
Selvsagt ikke.
- Pleide han å ta imot besøkende her? - Ganske ofte.
Især hvis de ikke hadde vært her før.
Jaså.
Takk, monsieur Cornworthy.
Avdelingssjef. Benedict Farleys drøm er svært viktig.
Han drømte at han begikk selvmord. Og så begikk han selvmord.
Han var alene på rommet sitt og ble funnet med en revolver i hånden.
Ingen hadde gått verken inn eller ut av rommet. Hva betyr det?
- At det må dreie seg om selvmord. - Tvert imot!
Det dreier seg om et svært uvanlig og godt planlagt mord.
Planlagt hvordan? Planlagt av hvem?
Jeg kan ikke bare gi deg svaret, avdelingssjef. Nei.
Vi må gi de små, grå cellene tid til å arbeide.
Og gi Poirot tid til å finne ut hvem som gjorde det og hvordan.
- Dette er helt ulikt deg, Poirot. - Det er helt ulikt de grå cellene!
Jeg har dullet med dem. Jeg har sovet for å gi dem arbeidsro.
Jeg har spist fisk til frokost. Forgjeves!
De små, grå cellene har aldri sviktet deg før.
Er det en forsmak av det som venter?
Er de svekket som følge av alder og et utsvevende liv?
Du lever da ikke utsvevende.
Ikke nå, kanskje, Hastings. Men i min ungdom.
Jaså?
- Jaså? - Man må betale.
Før eller senere må man gjøre opp regnskapet.
Jeg må drikke litt mer urtete.
Søren!
- Mr Poirot, jeg... Hva er det? - Litt mer urtete, er du snill.
Kjære vene. Du har allerede drukket ni-teen.
Her må sterkere lut til, miss Lemon.
Diable!
- Vet du hva klokken er? - Selvsagt, monsieur Poirot.
Hva gjør du, miss Lemon?
Klokken er fem på ti. Hvis jeg lener meg ut, ser jeg kirkeklokken.
- Er det ikke enklere med et armbåndsur? - Magnetismen min ødelegger dem.
Alle klokker går amok så snart jeg tar dem på meg.
Hva i all verden er det, mr Poirot?
Miss Lemon. Du er vidunderlig!
Vær snill å ringe avdelingssjef Japp-
- og be ham samle hele Farleys husholdning klokken 12. I hallen.
Kom, Hastings. Vi må arbeide!
Alt er klart.
Så bæres paiene hit og settes i ovnene.
Alt må være klart kl 12.15 siden stekingen begynner kl 12.30 presis.
Var vi sent ute, ringte mr Farley straks.
Besøkte han fabrikken regelmessig?
Det har han ikke gjort på seks eller sju år.
Men han visste om vi var sene med stekingen.
Vi pleide å si at han var synsk når det gjaldt svinepai.
Etter stekingen, som tar omtrent halvannen time,-
- tar vi dem ut av ovnene...
Husk hva jeg sa.
- Er den ladd? - Ja visst.
Nå kommer han.
Bonjour.
Jeg lurer på hva som er mest forbløffende-
- med denne saken.
Drømmen, ville jeg sagt. Hadde ikke du fortalt om den...
Nettopp! Avsløringen av drømmen er avgjørende.
Men det er ikke alt.
Hvor fant avsløringen av drømmen sted?
Monsieur Farley tok imot meg her på sekretærens rom-
- og nektet å la meg se hans eget rom like ved.
Hvorfor? Det var noe i rommet som jeg ikke måtte se.
Hva?
Da Farley ville ha igjen brevet sitt,-
- ga jeg ham ved en feiltakelse et brev fra verten min.
Han burde straks ha sett at det var feil brev.
- Hadde han ikke på seg brillene? - Jo visst.
Hvorfor oppdaget ikke monsieur Farley at det var et helt annet brev?
Dette var faktisk en med normalt syn som brukte svært sterke briller.
Folk med normalt syn blir blinde med så sterke briller. Ikke sant, doktor?
Hvis brillene var svært sterke, ja.
Hvorfor fikk jeg ikke gå inn i rommet? Hva var det jeg ikke måtte se?
- Skal jeg opplyse dere om det? - Ja, gjør gjerne det.
Ja vel.
Poirot skal opplyse dere om det.
Det som var i rommet og som Benedict Farley ikke ville la meg se, var-
- monsieur Benedict Farley.
Du store min.
I går ettermiddag kan tre vitner-
- sverge på at ingen går inn eller ut av Benedict Farleys rom.
Monsieur Cornworthy er i naborommet. Når klokken nærmer seg 12.28,-
- gjør han seg klar.
Dere forstår, monsieur Cornworthy vet noe-
- som få andre vet om.
Han vet at monsieur Farley hver eneste dag, etter alle disse årene,-
- holder sine ansatte under oppsikt.
La oss se hvordan han gjør dette.
Hvordan kan paienes konge iaktta sine arbeidere uten å forlate huset?
Det er enkelt.
Den tvilsomme delikatessen dampes først i en time før den stekes.
Ventilene til ovnene som står på andre siden av veggen-
- testes raskt så snart ovnene er fylt.
Hvis man lener seg ut gjennom vinduet, kan man forsikre seg om at det skjer.
Nå vil jeg at dere skal gå fram til vinduet,-
- lene dere ut og se til høyre.
Monsieur Cornworthy, kan du lede an?
Dette er vrøvl.
La meg få viljen min.
Merci. Madame Farley.
Som du vil.
Dere kan se dampen fra pipen i østenden av bygningen.
Hva så?
Monsieur Farley går bort til vinduet.
Han lener seg ut for å se at stekingen tar til når den skal.
Og så...
Monsieur Cornworthy skyter ham, og Farley faller død om.
Det er en vegg midt imot, så det finnes ingen vitner.
- Det er tåpelige løgner. - Ingen aner uråd.
Tremlett og de andre ser Cornworthy gå inn i monsieur Farleys rom.
Han løper ut igjen og sier at monsieur Farley har begått selvmord.
Men Cornworthy har lagt revolveren i monsieur Farleys hånd.
Sludder og pølsevev!
Monsieur Cornworthy skrev brevet til meg.
Han instruerte butleren, gikk opp på rommet sitt,-
- forkledde seg og utga seg for å være Benedict Farley.
Men det var to personer som iscenesatte bløffen.
Monsieur Cornworthy var den ene, og den andre...
- Madame Farley. - Hvordan våger du?
De kunne oppnådd en lykkelig slutt.
En kvart million pund og to hjerter som slår i takt.
Hastings, stopp ham!
Stopp ham, Herbert!
Hva?
Ja vel.
- Bravo, sir! - Det er Herbert.
Jeg har kommet for å ta deg med.
- Det er ikke nødvendig lenger. - Er det ikke?
- Men vi kan gjøre det likevel. - Ja!
Hva skal jeg gjøre med ham?
- Han tar jeg meg av. - Au revoir, madame Farley.
Din utlending!
God ettermiddag, sir.
- Kan jeg hjelpe til på noe vis? - Takk.
Takk.
Takk, sir.
- Skal jeg ta den for deg? - Nei, nei.
Jeg kan nok klare de fem siste skrittene.
- La meg hjelpe deg. - Nei, miss Lemon.
- Denne er til deg. - Det var da ikke nødvendig.
Dumheter, miss Lemon. Gi meg kniven, Hastings.
Og nå...
Voilà!
Hva synes du, miss Lemon?
- Den er... - Nydelig, ikke sant?
Nå slipper du å lene deg ut gjennom vinduet for å se hva klokken er.
Det var akkurat det jeg ønsket meg.
Hastings.
Det er to grunner til at jeg ikke ønsker å bli millionær.
For det første...
Jeg ville aldri laget vederstyggelige svinepaier.
For det andre...
Jeg viser altfor stor forståelse for mine ansatte.
Nettopp.